Kunstverket.
50 000. Som vi ble enige om.
Mickey og Emma er nok klare nå.
-Da stikker jeg vel, da? -Gjør det.
Han virker selvsikker. Dessuten en god fortjeneste.
Jeg ringer Eddie og ber ham legge noe til kjøling.
Jeg må også ta en telefon.
Jeg har en beskjed til mr Peter Waters.
Han står rett her. Mr Waters?
Unnskyld meg.
Takk.
-Hall. -Mr Waters.
-Beklager at jeg forstyrrer. -En oppfølging ble ikke diskutert.
Hun var svært tilfredsstillende.
-Jeg liker ikke denne samtalen. -Rom 79 mot parken, mr Kennedy.
Jeg blåser i om det forbedrer servicen.
Ta den, Sean. Han har ikke gjort byttet. Sean...
-Skal jeg distrahere ham? -Nei, det er for risikabelt.
Adjø igjen.
-Hyggelig å handle med dere. -Takk det samme.
Stans ham. Pass på at Sean ikke går inn i heisen.
-Dave? Dave! -Feil mann, kompis.
-Er du her pga kongressen? -Du tar feil.
La oss ta noe å drikke.
Rører du meg igjen, roper jeg på vaktene. Høyt.
La oss gå.
Hva er den beste champagnen du har? Gå og kjøp noe bedre.
Ta en hel kasse.
-Hva skjedde? -Fyren i beige jakke.
-En Sean kjenner? -Ikke veldig godt...
Han er faren vår.
-Gratulerer! -Han er ikke her heller.
-Gikk alt bra? -Fire whisky.
Fire whisky. Ingen Sean idag?
-Han støtte på faren sin. -Det bør vel feires. Ikke det?
-Han lot målet gå med våre 50 000. -Og sitter vel i en celle nå.
Kommer de ikke overens?
Da Sean var tre, reiste han bort. Han lovet å kjøpe en gave.
-Det var siste gang vi så ham. -Gaver er ikke så lette å finne.
Han leter neppe fremdeles. Sean sa at han skulle drepe ham.
Ingen champagne altså.
Hadde han gjort noe dumt, ville vi hørt det.
Sean, ingen bryr seg om hva som skjedde. Men vær så snill, ring.
-Hvor har du vært? Jeg har ringt. -Beklager.
-Sean. -En dobbel av hva som helst, Ed.
Hva sa jeg at jeg skulle gjøre om jeg fikk se ham igjen?
-Slå ham sønder og sammen. -Nevnte jeg å dele heis med ham?
-Jeg burde dra tilbake og... -Hva?
-Banke ham? -Noe sånt. Vil du se på?
Sean, det er over. Det tok slutt for lenge siden.
Jeg er lei for det. Jeg vet at jeg tabbet meg ut.
Det kunne hendt hvem som helst. Det er allerede glemt.
Jeg tar en unnskyldning i fylla for 50 000 når som helst.
Jeg skal skaffe pengene tilbake. Det skal aldri skje igjen.
Da er jo alt helt perfekt.
-Hvorfor dro jeg ikke til ham?! -Det hjelper ikke.
Kan vi la det ligge? La oss glemme denne dagen.
Mickey har rett. Vold forandrer ingenting.
Det er en annen måte å ta hevn. Så åpenbar.
-Vi skal ikke svindle ham. -Jo, det skal vi.
Fortsetter du sånn, får du marmelade på hevnplanene dine.
Jeg trodde du ville skifte mening når du fikk sovet på det.
-Jeg har funnet en måte. -Du vil ikke føle deg noe bedre.
Ikke det? Men han kommer til å få det mye verre, og det får holde.
-Skal du svindle faren din? -Ja. For 79 924 pund.
-Ikke notisblokken. -Det er det han skylder oss.
Se på de første sidene.
-Et barns håndskrift. -Jeg vil tro rundt åtte år.
Du kjenner meg og vet at jeg undertrykker følelser.
Jeg synes det har mye for seg. Men dette gjelder hans far.
Og det kommer ikke til å bli borte.
Jeg har nok alt vi trenger for å sette i gang.
-Kan jeg få om oppmerksomheten? -Ikke nå, Albert.
-Jeg planlegger svindelen. -La meg presentere vårt nye mål.
Mr Rex Kennedy.
Her er han for første gang siden han emigrerte-
-til Melbourne i Australia i 1987 og etterlot seg kone og to barn.
Et år senere døde kona, og barna ble alene.
-Er dette en fleip? -Albert, hva er det du gjør?
Presenterer vårt mål. Og renser kanskje lufta.
Det betyr som et team. Og gjennom hele svindelen-
-er målet et mål som alle andre. Så du slipper å gruble fra fengsel.
-Skal vi svindle faren deres? -Hvis alle er enige.
Hvem vet, da får han det kanskje ut av hodet.
Så hvis alle er enige...
Mr Kennedy er nå en respektert forretningsmann i Melbourne-
-og leder et eiendomsutviklings- firma med tomter i hele Australia-
-og flere steder i Europa samt én i London.
-Det er alt jeg har så langt. -Det er bra.
Vi vil bli bedre kjent med ham mens vi jobber med dette.
Det er min svindel. Vil dere hjelpe til, er det topp.
-Men det er jeg som bestemmer. -Det skulle bare mangle.
Jeg trenger en drink.
Ett spørsmål: Hvor mange har hørt om den globale lavkonjunkturen?
De fleste. Si meg da hva som tar den største smellen.
-Langtekkelige fortellere? -Eiendomsmarkedene.
De smarte selger, og derfor er målet i byen.
Han prøver å selge en industritomt ved Croydon.
-Ikke skattekartet! -Hvorfor ikke?
Det er dyrt, utendørs, mange variabler...
Vi kjører skattekartet. Alt det har jeg tenkt på.
Vi skal få ham til å tro at det er gull og juveler gravd ned der.
-Av hvem? -Ingen, et fly ble skutt ned.
-Rex har nylig sparket sin megler. -Hvordan få penger av Rex-
- når han eier grunnen? -Når jeg vil ut, bestikker han meg.
Kan jeg få fortsette å forklare planen?
Rex har nylig sparket megleren i London.
Ja, fordi han tror at han kan gjøre det bedre selv.
-Du kan handle direkte med ham. -Riktig.
-Ash, du skal være kjøper. -Du burde vente med kjøperen.
-Det er min svindel. -Mickey prøver bare å hjelpe.
Kanskje det er best. Du vil være opptatt med veggmaleriet.
-Med hva? -Mickey, du er landmåler.
-En barsk type. -En barsk landmåler?
Du kan basere ham på din likefremme marinbiolog.
Albert trengs ikke før i neste uke på aldershjemmet.
Interessant.
Emma, jeg visste ikke om du ville være med.
Antakelig ikke. Ok, hør her:
Året er 1940.
-Det var jo slett ikke så ille. -Jeg synes han greier seg bra.
-Planen er for komplisert. -Den var litt storslått.
-Det er tegn på ambisjoner. -Eller psykose.
Angående maleriet. Jeg ser for meg en gammeldags annonse. Og stor.
Gamle militærgjenstander. Du må nok planlegge nøye.
Jeg har alltid likt en klassisk svindel. Har ikke du?
-Jeg har ikke tenk på det. -Men skattekartet krever to ting:
-Et kart... -Vi må lage et sånt også.
Og en skatt.
Armbåndet ble båret av en ung pike på dronning Charlottes ball i 1938.
Den siste av de ekte årgangene. Etter krigen ble ingenting som før.
-Så nydelig. -Akkurat hva vi søker.
Det føles forferdelig å selge det. Det er et arvestykke.
Men det var en annen families arvestykke-
-inntil tante Edie stjal det fra en snobbete dame med tiara.
-Vi sier 5000. -2000. Du får på forsikringen.
4500. Det er ikke din sak.
-3000. -4500.
Før jeg begynner å fortelle om julen 1939.
-Vi fikk gassmasker og mandariner. -Gi henne pengene.
Politiet? Jeg er blitt ranet.
Teague Holdings er glad for at du godtok budet.
Du har neppe hørt om dem. De er nye og energiske.
De vil underskrive snarest mulig og sender en landmåler i morgen.
Takk og adjø.
-Hvordan låter han? -Som en mann.
-Hva slags mann? Smart, dum..? -Vi snakket sammen i tre minutter.
Du får snart vite hvordan han er.
Mr Kennedy. Damien Carr. Jeg er mr Teagues landmåler.
-Hei. -God morgen.
Det ser ut til å være 10 hektar.
Jeg ventet noen fra Teague Holdings også.
De er alt for opptatte.
Unnskyld, kan du flytte deg til høyre.
Er han sammen med deg?
Kan vi hjelpe deg?
Vet du at dette er privat eiendom?
-Er det? -Jeg skal ta hånd om dette.
-Hva har du i bagen? -Hvilken bag? Den? Sandwicher.
Hold denne.
-Og en termos. -Alt du finner, tilhører grunneier.
-Jeg sa at jeg tar hånd om det. -Du bør ringe politiet.
Når Teague Holdings blir eiere, vil eiendomskrenkelse føre til tiltale.
-Skal du selge? -Ja.
Om få uker begynner et forsikrings- selskap å bygge kontorer her.
Har du noe imot at jeg fortsetter å søke til du selger?
Jeg fant akkurat stedet og visste ikke at det var privat.
Det er et skilt... Jævla unger! De river alltid ned skiltet.
-Kan jeg fortsette? -Forlat mr Kennedys grunn straks.
-Han drar. -Hva?
Vent...
Han kommer tilbake. Det kommer til å gå.
-Hva har vi lært om målet? -At han er en idiot.
-Hva mer? -En premieidiot.
-Vi skulle lese ham. -Jeg kom ikke forbi idiotien.
Kom igjen...
Ja, han fant armbåndet! Jeg sa jo det!
Det går nøyaktig som jeg sa.
Når han får se armbåndet på lista, vil han betale meg ut.
Han likte ikke at jeg tok kontrollen med deg.
Han ville ikke ta metalldetektoren. Han liker ikke å ta imot ordrer.
-Gjør det motsatte av det man sier. -Akkurat.
Minner det deg om noen?
Jo større, desto bedro. På mur og fra før 1938.
-Før torsdag? -Lite tid, men jeg stoler på deg.
Og når skal jeg få tak i de militære gjenstandene?
-Har du dem ikke? -Du sa det først i går.
Jeg kom på planen først i går. Du har vel iallfall veska.
Generelt, Sean... Jo mer innviklet svindel, desto mer tid kreves.
Takk, Albert. Jeg skjønner.
Har du navigatørveska?
-En amerikansk fra rundt 1940. -Takk.
Kun ved henting og for "Kjøp nå"-pris.
Det blir mer og mer. Dette pluss de 50 000.
Cirka 1940?
-Hva er det med ham? -Det er ikke lett å være alvorlig.
Cirka 1940, med én enkelt spenne?
Alle vet at doble var standard til langt inn i Korea-krigen.
-Hva er det han sier? -Endelig ble bedrageren lurt.
-Hvordan vet du det? -Jeg samler på militæreffekter.
Det har jeg jo sagt. Hører dere aldri etter når jeg snakker om meg?
-Det er klart vi hører etter. -Men så må det vike for andre ting.
Fantastisk!
Et skattekammer fullt av ting fra det deprimerende 40-tallet.
-Har du lista fremdeles? -Ja.
Begrav denne under skiltet. Jeg må avlegge et besøk.
Jeg vet ikke. En uke, kanskje lenger.
Jeg savner deg også. Jeg må ringe deg opp igjen, kjære.
Hva fant du? Du så meg grave på din eiendom.
Jeg var akkurat der igjen. Noen kom dit før meg.
-Tror du at det var meg? -Du burde lagt en blekkboks der.
-Den kunne ha utløst detektoren. -Hvorfor skulle jeg gjøre det?
Det er min eiendom. Alt som er der, tilhører meg.
Jeg visste det. Men du har rett. Din grunn, og alt tilhører deg.
Men gjør meg en tjeneste. La meg få ta en titt på det.
Du får 500 for det.
Det vil være dumt å selge det før jeg har fått det taksert.
-Ikke få det taksert! -Hvorfor ikke?
Stol på meg.
-Men det gjør du vel ikke. -Hvorfor skulle jeg det?
Det jeg skal fortelle, er det ikke mange som vet.
Og de som vet det, vil du ikke bli kjent med.
-Bortsett fra onkel Lonnie. -Hvem er det?
Ok...
Året er 1940. Krigen pågår for fullt.
Tyskerne kan gå i land når som helst.
Folk er redde. De rike også.
Men de rike har en hovedprioritering: Å forbli rike.
De går gjennom sine tiaraer og halssmykker.
De kan smelte det ned og gi det til krigsinnsatsen-
-eller vente til Hitler tar dem.
Da kommer onkel Lonnie.
Han er amerikaner og har akkurat smuglet våpen til Spania.
Han ser muligheter, og han har et fly.
Han ordner et møte med forretningsmenn og aristokrater.
Han forteller om planen sin: Han og hans kamerater-
-kan fly verdisakene til bankbokser i New York.
Han er en dyktig navigatør og tror han kan fly over luftvernet.
Men han har ikke regnet med radaren.
Ukjente fly over Sør-England kan bare være Luftwaffe.
Flyet skytes ned. Men når myndighetene ser vraket og likene,-
-vet de at de har et problem. Churchill blir rasende.
Skjøt vi ned et fly med tre amerikanere?
Hvordan skal det hjelpe oss når vi prøve å få dem med i krigen?
-Begrav det. -Lik, last, alt som kan spores.
Skyld på en bombe og rapporter at flyet forsvant til havs.
Helvetes idioter.
Mange triste rikfolk, men ingen kan si noe.
Hvem vil erkjenne noe sånt når alle andre smelter ned spisebestikket?
Så ingen snakker om det, årene går, og det blir glemt.
Bortsett fra av onkel Lonnie. Han kom seg ut rett før de styrtet.
Han fikk hjernerystelse og glemte hvor flyet krasjet.
Han har lett etter det siden. Det vil si...
Til han overlot stafettpinnen til meg.
Nummeret mitt står på baksiden. Ring hvis du vil prate mer.
Jeg har bare ett spørsmål:
Har du gjennomgått psykiatrisk behandling?
Tror du at jeg er gal? Det passer meg bra.
Hvis jeg er gal, kan jeg vel-
-fortsette med min eksentriske hobby på din grunn, hva?
Forresten, ungene har revet ned skiltet igjen.
Gal...
-Er den til svindelen? -Ja.
-Fra andre verdenskrig? -Det er temaet.
Jeg vet ikke riktig hvordan jeg skal si dette...
7 Up kom ikke til Storbritannia før i 1953.
-Hvilken idiot ville... -Du er ikke en idiot, Ash.
Du har bare ikke peiling på historie.
Flaks at du kom og fant riktig bilde for oss.
-Går det bra der oppe på stigen? -Ja.
Det er jo som å male etter en malerbok.
Ikke ta det ille opp, men en ekspert bør nok gjøre det.
Ja, du har selvfølgelig rett i det.
-Vi sees senere, da. -Ja.
Møt meg på tomta.
-Er dette flyruta? -Den går rett over her.
Og du tror at onkel Lonnie krasjet der du fant armbåndet?
Da har vi flaks.
Flyet kan ha lekket last i flere kilometer.
Vraket kan ligge hvor som helst.
Å grave opp alt dette tar nok rundt seks uker.
-Kan kjøperen vente? -Vi må skynde oss.
-Hvor er onkelen din? -På aldershjem.
Hvis han husker noe av krasjet, kan det gi oss et spor.
Da slipper vi å grave opp alt. Vi må snakke med ham.
-God idé. Jeg skal lage en avtale. -Nå. I dag.
Det går ikke. Vi hadde en uoverensstemmelse.
-Haster det? -Jeg prøvde å taksere armbåndet.
-Hvorfor gjorde du det? -Alarmen kan ha gått.
-Sean. -Får jeg snakke med Leonard Brice?
Han bor på hjemmet. Det er Ben, hans grandnevø.
Vil ikke snakke med meg? Hils og si at jeg er på vei nå.
-Jeg må gjøre ting godt igjen. -Hvor ligger aldershjemmet?
Jeg vet ikke... hvorfor det ble sånn.
Unnskyld.
Beklager, mine herrer.
Ok, aldershjemmet...
-Hvor skal vi? -Til et aldershjem.
Jeg tror dette er din størrelse.
GOLDEN LIVES. TA TIL VENSTRE PÅ STROUD AVENUE
-Det er neste til venstre. -Ok.
-Ingen vil sende deg på hjem. -Jeg vet hvor vi er.
Du vil at folk skal tro at jeg er blitt gal, så du kan ta pengene.
Pappa, det er urettferdig. Treffer jeg noen fra mottaket?
Denne veien.
-Tid for et bad, sir. -Jeg er fullt i stand til...
Det var svært snilt av deg.
Det er her borte.
-Søster? -La oss få av deg klærne.
Kan du si det en gang til? Men langsommere.
-Eddie, hva kan jeg si? -Veldig imponerende.
-Det tok en evighet. -Du ser litt sliten ut.
-Har du gitt det patina også? -Det kan jo ikke se nytt ut.
-Det blir anakronismer. -Og hvem vil ha det?
Jeg burde egentlig ikke brukt blyfri maling.
-Hva gjør han med maleriet? -Har ingen sagt det? Krigsskader.
La oss få mursteinene ned dit.
Onkel Lonnie.
Det er jeg, Ben. Hvordan går det?
Du... Du er ikke velkommen. Du stjal kartet mitt. Hvor er det?
Jeg stjal det ikke. Du ga stafett- pinnen videre. Husker du ikke det?
Billy? Tok du med Billy?
Ja, akkurat. Dette er Billy. Spill med.
-Hvem er Billy? -Sønnen hans. Han er død.
Onkel Lonnie, vi fant noe som kan komme fra flyet.
-Et armbånd. -Jaså?
-Du har vel ikke fått det taksert? -Så klart ikke.
Sporer de det, kan hele lasten bli erklært som et skattefunn.
Da går det direkte til staten.
Farlige mennesker vil overvåke alle lister over tyvegods-
-på utkikk etter ting som var på flyet.
Ta det med ro. Vi nærmer oss, men har dårlig tid.
Alt du kan huske fra den natten, kan hjelpe oss.
-La meg se, vi var... -Hva?
Jeg sier ikke noe til deg. Hold deg unna.
Mr Brice trenger hvile. Dere må gå nå.
-Forsvinn. -Ok.
Kom her, Billy. Kom nærmere.
Jeg ser en smilende mann i hvit frakk.
Hvis du kan finne den smilende mannen i den hvite frakken,-
-da har du funnet skatten.
-Jeg må gå, pappa... -Nei, ikke gå.
Pappa...
Hørte du det? Et smilende ansikt, en mann i hvit frakk.
-Sier du det til meg? -Så klart. Vi er jo partnere.
Hvorfor tror du han fortalte om mannen i hvit frakk.
Jeg har lurt på det. Han trodde vel at jeg lyttet.
-Nei, han visste at du ikke hørte. -Kanskje han ikke vil risikere noe.
Kanskje han prøver å gi meg en falsk trygghet.
Han sier at vi er partnere for å kunne dolke meg i ryggen.
Ikke glem at han fremdeles skjuler inventarlista for meg.
Som vi visste at han ville gjøre.
Det er ganske åpenbart.
Bare jeg får ham til tomta i morgen-
-og sier at jeg er nervøs og vil hoppe av,-
-så ordner det seg. Når han ser mursteinene og finner det ut,-
-vet han at han kan få ut skatten på én dag.
Når han skjønner det, vil han gladelig kjøpe meg ut.
Hvorfor takserte du armbåndet? Jeg ba deg la det være.
Det etterlot et spor. Nå er noen etter meg.
Overalt holder noen øye med meg. Jeg vil ut.
-Men vi er så nære. -Onkel Lonnie kan ha overdrevet.
Jeg har kalde føtter og vil ut. Og jeg trenger penger.
Armbåndet er verdt 80 000. Gi meg 80 000.
Som finnerlønn. Resten kan du beholde.
-Nei. -Hva er det med deg?
Jeg har noe å vise deg.
-Se. -Hva er det?
Navigatøren hadde den nok på seg da han hoppet.
Det er inventarlista. Armbåndet er på den.
Ser du totalsummen? Det er verdien i 1939-penger.
-Onkel Lonnie overdrev ikke. -Hvorfor viser du meg denne?
For at du skal skjønne at du er gal om du nøyer deg med 80 000.
Vi kan få millioner.
Mannen i den hvite frakken.
Vi løser gåten sammen, ok?
Ok.
Hva tror du om alle de fargede mursteinene?
-Fortalte han om inventarlista? -Hvorfor? Det var ikke meningen.
-Har han skjønt hva mursteinene er? -Nei.
Jeg trodde du skulle hjelpe ham.
Mickey hadde rett. Det får meg ikke til å føle meg bedre.
-Jeg har prøvd å tenke på pengene. -Tenk på penger og en naken dame.
Jeg mener det. Det er som om jeg har ventet hele livet på å ta ham.
-Og nå når jeg har ham... -Så er han ikke den du trodde.
Hvor har du vært? Se, mursteinene er mannen i hvit frakk.
Vi fant ham. Det er her.
Vi fant skatten!
Vi får ikke 80 000. Han vil grave opp hele tomten og dele med meg.
-Det var en dum idé. -Det var en god svindel.
Han skulle se mannen i hvit frakk når jeg fikk kalde føtter.
Det var da han skulle ha gitt meg penger.
-Kanskje vi kan redde noe. -Nei. Det er slutt.
-Tror du det? -Hva vil du jeg skal si, Emma?
-Jeg rotet det til, ok? -Det er så typisk deg.
Seans følelser. Alle har anstrengt seg for din skyld.
På grunn av dine følelser. Nå føler du noe annet og vil trekke deg.
Hva med andres følelser? Hva med meg?
Jeg måtte passe på deg i ti år. Skal vi snakke om hvordan det var?
-Vi tok vare på hverandre. -Sludder.
Jeg sa det for at du skulle føle deg bedre. Du var håpløs.
Jeg måtte passe på deg hele tiden.
-Jeg var bare et barn. -Og hva var jeg? Moren din?
Bare noen så selvsentrert som deg kan tro at du kan avblåse dette.
Vi fortsetter, og vi skal ta ham. Hva er reserveplanen?
Vi har alltid en reserveplan. Jeg snakker ikke til deg!
Hva er reserveplanen?!
Du heter Camilla Teague. Her er drakten din.
Dette er Rex Kennedy. Legg igjen en beskjed.
Mr Kennedy, jeg ringer for Teague Holdings angående tomtesalget.
Når vi tar ut skatten, trenger vi et telt så ingen ser oss grave.
Ja, et telt.
Tror du ennå at noen holder øye med deg? Det spiller ingen rolle.
Vi tar ut skatten på én dag. Så er alt klappet og klart.
Mr Kennedy?
Mr Kennedy? Dette er Camilla Teague fra Teague Holdings.
Ikke åpne.
-Kom inn. -God morgen.
Jeg har skjønt at det er blitt forsinkelser i salget.
Dere har vel nye interessenter. Derfor ville jeg komme innom selv-
-med et tilbud som jeg tror at du vil finne tiltalende.
Det er 30 % over det opprinnelige budet.
Det liker du nok, ja.
For den summen kreves en umiddelbar underskrift.
Teague. Jeg kjenner igjen navnet.
Mye mulig. Familien har tradisjoner innen offentlige tjenester.
Hvor mange andre eiendommer eier Teague Holdings?
For øyeblikket er vår portefølje begrenset.
Altså ingen.
Hun vet det. Du vet hva som er der, ikke sant?
-Er det en siste øyeblikk-manøver? -Du vet om skatten.
Din bestefar fortalte deg alt.
Der. Oswald Teague.
Og dette er din bestemors armbånd.
Jeg beklager, men eiendommen er ikke lenger til salgs.
-Du kan beholde armbåndet. -Det skal jeg.
Men du må også kjøpe min taushet.
-Du kommer ikke til å si noe. -Hvorfor ikke? Familiens ære?
Du har virkelig vært lenge borte.
Hvis myndighetene søker på tomta, blir alt et skattefunn.
Det eneste du får, er et takkekort fra dronningen.
-Jeg nøyer meg med 500 000. -Det er altfor mye.
Er det?
-Ikke gi henne så mye, Rex. -Jeg kan klare det.
For 500 000 frafaller jeg alle krav. Dere får alt.
Stol på meg. Hun vil nøye seg med mindre.
Nei, det gjør jeg ikke.
Vi vet hva som er der.
Det er verdt det.
Avtale.
500 000 pund av din fars penger.
-Det var ikke det vi sa. Vi sa 80. -Det er lenge siden.
-Dere kapret min plan! -Vi har alltid en plan B.
Vi brukte den bare når du trakk deg fra din egen svindel.
Du hadde rett. Plan B.
-Han kommer ca klokka ti. -Ti.
-Dere ville ikke at det skulle gå! -Ikke du heller.
Helt siden du innså at han bare var en mann.
Hvorfor slo du ham ikke i heisen? Hvorfor leste du ham ikke?
-Hva har vi lært om målet? -At han er en idiot.
Du kunne vist ham mursteinene.
-Hva tror du disse mursteinene er? -Jeg vet ikke.
-Du hadde ham. -Du ville ikke svindle ham.
-Jeg visste ikke hva jeg ville. -Iblant må noen vise en.
Reserveplanen har to deler. Denne ordner bare pengene.
Den reparerer ikke noe mellom deg og Sean eller din far. Det vet du.
Be Rex om 500 000.
Hva er det du vil?
De lurte meg. Vi har gravd hele morgenen.
Ung, middels høy, rundt 25. Ikke noe politi. Forstått.
God dag, Rex. Jeg ville droppet detektivene hvis jeg var deg.
Dette kan de ikke hjelpe deg med.
Få opp farten.
Du er landmåleren.
Og du den uskyldige familiefaren.
Ingen fare, vi vil bare prate.
-Hvem er dere? -Venner av dem.
Emma og Sean. Dere to...
Dere lurte meg hele veien.
-Dere er smarte. Jeg visste det. -Du får ikke lov.
Du får ikke spille stolt far.
Jeg har sett for meg dette øyeblikket så lenge.
-Men neppe akkurat som dette. -Nei, hvordan tenkte du deg det?
En øl på puben. "Kan vi kalle deg pappa?"
-Velge køyesenger på IKEA? -Jeg tenker på dere hver dag.
-Hvordan føles det, Sean? -Fælt. Tenk for en skyldfølelse.
-La meg forklare alt. -Forklar hvorfor du dro fra oss.
Det vil vi veldig gjerne vite.
Dere må forstå at alt var et kaos da. Jeg var en katastrofe.
Jeg hadde gjeld, drakk for mye og dugde ikke til noe.
-Stakkars Rex, for et press. -Jeg blir så rørt.
Dere ville få det bedre uten meg.
-Og så uten noen? -Jeg ante ikke at moren deres døde.
Jeg hørte det først fem år senere.
-Da burde du ha lett etter oss. -Da var jeg gift igjen med Elaine.
-Hun visste ikke noe om familien. -Så alt var bra på din kant?
Jeg trodde dere gikk på skolen og hadde det bra.
-Vi hadde ikke det. -Og jeg var redd.
-Redd for hva som kunne skje. -Med deg?
For det er det dette handler om. Deg eller oss, og du valgte deg.
Vi var ungene dine.
-Du skulle ta vare på oss. -Det var ikke så enkelt.
Jo, det var det. Du hadde en plikt og ignorerte den.
Du burde ha lett etter oss.
Jeg vet det.
Unnskyld.
Jeg er forferdelig lei for det. Kunne jeg gjort det om igjen...
Om jeg kunne gjøre det godt igjen...
Det kan du ikke.
Det er for sent.
-Så hva med en liten kompensasjon? -Hva vil du ha?
Jeg ville ha 80 000 i ubetalt barnebidrag...
Men så fikk vi ham til å innse at han ville ha noe mer.
Mine 500 000.
-Beholder dere det, er jeg ruinert. -Det har vi funnet ut selv.
Det er ikke vårt problem. Dessuten handler det ikke om pengene.
Nei, og for å være ærlig fant jeg nettopp ut det selv.
Vi trenger ikke pengene dine. Vi klarer oss.
Vi lyktes på egen hånd.
-Dette handler om deg. -Du kan beholde pengene dine.
Etter at du har gjort én ting for oss.
-Vil dere virkelig gjøre dette? -Å, ja.
Alt du trenger å gjøre...
Er å sende dette bildet per e-post til din kone. Da får du pengene.
Ellers beholder vi alt.
Pengene eller livet.
Hvordan vil hun ta det når hun får vite at du har løyet i alle år?
En rar følelse, ikke sant? Hele livet raser sammen.
Forestill deg at du er fem år.
Trykk på knappen. Fortell hemmeligheten du har skjult.
Jeg kan ikke.
Jeg har gjort det valget før og gjør det ikke igjen.
Et godt valg.
-Og jeg er virkelig lei meg. -Det burde du være.
-Hva er det du vil? -Vite hvorfor han dro fra oss.
Dere må forstå at alt var et kaos den gangen.
Stor gjeld, og jeg drakk for mye. Jeg dugde ikke til noe.
Han skal føle det vi følte.
En rar følelse, ikke sant? Hele livet raser sammen.
-Forestill deg at du er fem år. -Han skal forstå hva han har gjort.
Jeg kan ikke.
Jeg har gjort det valget før og gjør det ikke igjen.
Og det viktigste er å få høre ham si unnskyld.
Jeg er så lei for det. Hvis jeg kunne endre på det jeg gjorde da...
Hvis jeg kunne gjøre det godt igjen...
Det kan du ikke.
Det er for sent.
Vi tenkte på å sette 50 000 lys på den, men de er tapt allerede.
-Morsomt. -Endelig champagne.
-Den er god. -150 pund flasken.
-Eddie, det skulle du ikke gjort. -Så omtenksomt.
-Hva ønsket du deg? -Ingen flere gaver, håper jeg.
-Å svindle din far var gaven din. -Den var fra oss alle.
Den beste gaven jeg har fått. Den skal jeg ikke glemme.
-Hadde ikke klart det uten dere. -Tøys.
Det har fått meg til å forstå én ting.
Jeg kunne ha brukt hele livet på å savne en familie,-
-men hele tiden var de som jeg bryr meg om...
-Vi har kjøpt en Xbox også. -Fort, før han avslutter talen.
Jeg vet hva han ønsket. At vi fem kan være sammen for alltid.
Jeg ønsket faktisk at du skulle slutte å mase om de 50 000.
Ikke tenk mer på det.
Hvem vil dele på 50 000...
Når man kan dele på 80 000?
Tekst: David Skahjem www.broadcasttext.com